TEORIE: Stackeová D., Blažková K.[1]: Možnosti využití bioenergetické analýzy ve fyzioterapii
![teorie_web](/images/old/teorie_web.jpg)
KLÍČOVÁ SLOVA
Bioenergetická analýza, somatopsychoterapie, psychosomatika, fyzioterapie, svalový krunýř
SUMMARY: Stackeová D., Blažková K.1: Options for Bioenergetic Analysis Application in Physiotherapy; PSYCHOSOM, 2012;10(2), pp. 93-110
SUMMARY: Understanding the patient’s personality gives the therapist space to choose an optimal physiotherapeutic technique within the intensions of specimen individuality. It is not only the question of their mental qualities, but also understanding the potential psychosomatic phenomenon in which knowledge of some modern psychotherapeutic techniques can help us. These techniques work with the body and are usually referred to as somatopsychotherapy. Such techniques include bioenergetic analysis to which this work is devoted. The introduction brings some basic information on bioenergetic analysis as a specific psychotherapeutic technique and then we focus on the options of its use in physiotherapy. The aim of this study was to evaluate bioenergy analysis from the perspective of the physiotherapist and then suggest a possible application of the whole method or its elements in physiotherapy. The application of the method as a whole proved to be quite complicated for several reasons. However, in our opinion, the application of individual elements, both diagnostics and therapy, can be rewarding for the work of a physiotherapist, especially at those patients at whom psychological factors play an important role in the development of their difficulties.KEY WORDS: bioenergetic analysis, somatopsychotherapy, psychosomatics, physiotherapy, muscular armour
ÚVOD
Pochopení pacientovy osobnosti dává terapeutovi prostor optimálně zvolit fyzioterapeutickou techniku v intencích individuality jedince. Nejd jen o jeho psychické vlastnosti, ale i o pochopení možných psychosomatických jevů, a v tom nám mohou pomoci poznatky některých moderních psychoterapeutických technik, které pracují s tělem a bývají souhrnně označovány jako somatopsychoterapeutické techniky, tělová psychoterapie nebo psychoterapie zaměřená na tělo. Mezi takové techniky patří i bioenergetická analýza (dále BA), které je věnována tato práce. Jejím cílem je zhodnotit bioenergetickou analýzu z pohledu fyzioterapeuta, a poté navrhnout možné využití celé metody nebo jejích prvků ve fyzioterapii. V úvodu práce přinášíme základní informace o bioenergetické analýze, a poté se věnujeme možnostem jejího využití ve fyzioterapii.
BIOENERGETICKÁ ANALÝZA
Pojetí energie v BA
Ego-obranné mechanismy
Práce s obrannými mechanismy osobnosti patři k ústředním tématům dynamické psychoterapie. Svůj význam má však také v jiných psychoterapeutických přístupech, neboť defenzivní mechanismy pacientů (a mnohdy i psychoterapeutů) se uplatňují jak na sezení, tak mimo ně. Jedním ze žádoucích efektů psychoterapie je dostat tyto mechanismy pod kognitivní a afektivní kontrolu. Práce s typickými obranami klienta nám dává nahlédnout do jeho způsobů vyrovnávání se s životními problémy. Pozitivní psychodynamická terapie poskytuje návod jak s nimi pracovat a tvořivě využit vnitřní zdroje klienta. Bioenergetika se ovšem nezaměřuje pouze na tyto mechanismy, ačkoli jsou samozřejmě velmi důležité. Lowen (2009) zdůrazňuje, že můžeme člověku sice pomoci, aby si udělal jasno v tom, že tíhne ke lži, k projekci, k odmítání pocitu viny nebo racionalizaci, ale toto uvědomění působí jen velmi vzácně na svalové napětí a nedovolí skoro nikdy, aby vyšly na povrch potlačené emoce. Fyzioterapeut se s těmito obrannými mechanismy nejčastěji setkává při vstupním rozhovoru – anamnéze. Při vstupním pohovoru by neměl věnovat pozornost pouze informacím, které se týkají zdravotního stavu pacienta, ale rovněž by měl věnovat pozornost způsobu, jakým pacient informace sděluje, jeho obranným mechanismům. Jak popisuje Véle (2006), zkušenost ukazuje, že anamnéza se podílí nejméně padesáti procenty na konečné diagnóze.Chronické svalové napětí
Ve fyzioterapii se pod pojmem svalové napětí neboli svalový tonus dle Véleho (2006) rozumí proměnlivé napětí ve svalu závislé na stavu CNS, související palpačně s konzistencí svalu a turgorem (napětím) okolních tkání. Vysvětlení pojmu chronické svalové napětí z pohledu bioenergetiky podává Lowen následovně. Člověk je blokován, dostane-li se do emocionálního konfliktu, který ho ochromí a znemožní mu každou účinnou aktivitu zaměřenou k dosažení změny situace. Zábrany tohoto druhu mohou být vědomé a nevědomé. Každá vědomá nebo nevědomá zábrana omezuje svobodu pohybu ve všech oblastech – tedy nejen ve sféře, která souvisí s původním konfliktem. Když si člověk konflikt uvědomí, ale nedovede jej řešit, cítí se jím brzděn. Nevědomé zábrany se jako všechny emocionální konflikty strukturují do podoby chronického svalového napětí v těle (2009). Reich tento druh chronického svalového napětí nazval svalový krunýř. Smith (2007) doplňuje, že když se uvolní svalové napětí, objeví se jeden ze tří druhů biologického vzrušení: úzkost, vztek nebo sexuální vzrušení. Dle Lowena (2009) se toto napětí objevuje ve svalstvu brady, krku, svalech ramen, hrudníku a zádovém svalstvu, svalstvu břicha i svalstvu v pánevní oblasti a je výsledkem emocionálních konfliktů, které mohou zasahovat až do našeho dětství a jež mají blokovat a kontrolovat ty impulzy, s nimiž se člověk nechce vyrovnávat. V bioenergetice se tedy terapeut nezaměřuje pouze na psychoverbální terapii, tzn. ego-obranné mechanismy, ale pracuje i s výše popsaným chronickým svalovým napětím, které terapeutovi umožní uvolnit potlačované emoce. Jak zdůrazňuje Lowen (2009), nemůžeme hovořit o pravé terapii, pokud bychom se zabývali pouze svalovým napětím, aniž bychom analyzovali psychické obranné mechanismy nebo aktivovali potlačené emoce.Práce s úzkostí v BA
Popsané obranné mechanismy mají za úkol chránit člověka před úzkostí. Z pohledu bioenergetiky dle Lowena (2009) způsobují úzkost všechny okolnosti, které překážejí v činnosti životně důležitým funkcím organismu. To znamená, že úzkost může vyvolat např. i každá překážka v procesu dýchání, protože dýchání je pro člověka stejně důležité jako např. krevní oběh. Také Freud znal souvislost mezi dechovými potížemi a úzkostí. Tyto souvislosti popisuje Lowen (2009) tak, že napětí, jež se hromadí, překáží dechovému procesu a vyvolává úzkost. V bioenergetice se používá pojem úzkost z pádu, která souvisí se základními charakterovými typy, jež Lowen popsal. Úzkost z pádu se u jednotlivých charakterových typů projevuje specificky. Lowen vysvětluje, že úzkost z pádu pro schizoidní charakterovou strukturu představuje např. „soudržnost“ – schizoid se bojí, že jakmile by se uvolnil nebo zbavil křečovitosti, „rozpadl by se“. Orální charakter spojuje úzkost z padání s úzkostí ze samoty. U psychopatického charakteru má úzkost z pádu stejný význam jako úzkost ze selhání, pro člověka s masochistickým charakterem padání znamená, že se pod ním rozevírá půda, a u rigidního charakteru vede pád ke ztrátě pýchy. Obecně lze říct, že padání představuje pro každého pacienta rozpad vnitřní soudržnosti, tedy ochranného valu. Protože si zřídil tento val jako mechanismus přežití a záruku jisté míry kontaktu, samostatnosti a svobody, oživí kapitulace úzkost původní, která vlastně vedla k jejímu vzniku.Diagnostika v BA
Bioenergetická analýza využívá k diagnostice čtení těla a charakterovou typologii. Při čtení těla vychází z gestické a posturální komunikace. Charakterová typologie je členěna do pěti obecných charakterových typů. Každý z nich představuje v psychologické a svalové rovině specifický obranný vzorec, který jej odlišuje od ostatních typů. Nejde o třídění lidí, ale o třídění obranných postojů (na tomto místě to podrobně nerozvádíme, tato typologie je poměrně složitá a vyžaduje hlubší psychologickou erudici). Porozumění posturální a gestické komunikaci se děje také v našem každodenním životě, kdy mnoho základních zkušeností popisujeme prostřednictvím výrazů souvisejících s tělem, jazyk tedy ukazuje, že jsme si těchto významů v určité míře vědomi tím, že tyto postoje a gesta běžně slovně popisujeme. Nejčastěji to jsou: drží hlavu vzhůru, zatnul zuby, zavírá před tím oči, svěsil hlavu, napřímil se, drží to pevně v rukou, má stažený zadek, hrbí se před někým, podlamují se mu kolena, stojí nohama pevně na zemi (Keleman, 1985). Velká část posturálního a gestického chování se odehrává mimo vědomí nebo pouze s vágním uvědoměním. Pro člověka je charakteristické, že se primárně zaměřuje na verbální vyjádření, a tak ignoruje pozici a pohyby svého těla (Keleman, 1981). Ukazuje to, jak popisuje Smith (2007), že kinetické chování, které je méně pečlivě vnímáno a korigováno, je přesnějším ukazatelem skutečně prožívaných pocitů. Protože zatímco si člověk bedlivě všímá slov a snaží se je pečlivě volit, aby vystihl jemné nuance, nevěnuje pozornost svým postojům a gestům, čímž si dává příležitost k autentickému projevu. Fyzioterapeutovi se tedy rozkrývá prostor pro odhalení skutečně prožívaných pocitů pacienta a dle toho pak možnost modifikace terapie. Míru, s níž si člověk uvědomuje význam těchto projevů, popisuje Smith (2007) v pořadí od nejvyšší po nejnižší: pantomimická gesta, nepantomimická komunikační gesta, pohyby nesoucí informaci, tělesné postoje. Z toho vyplývá, že tělesné postoje v porovnání s ostatními si člověk uvědomuje nejméně. Fyzioterapeut se ve své praxi denně setkává s pacienty a pracuje s jejich těly, kdyby směřoval pozornost také k významu těla, do kterého zasahuje, umožnilo by mu to zvolit takový terapeutický plán, který je co nejvíce zacílen na individualitu pacienta. Tělo může vyjadřovat strach, i když se dotyčný vůbec nebojí, nebo spíše nemá pocit, že se bojí. Znamená to, že ztratil kontakt se svým tělesným výrazem. Tento jev pozorujeme většinou u lidí, kteří si osvojili určitý postoj či držení. Tyto pózy se zabudovaly do organismu. Takové chronické vzorce ztrácejí pozvolna svůj energetický náboj a jsou vytlačeny z vědomí. Přestávají být vnímány nebo zakoušeny. Tělesný postoj začíná být „druhou přirozeností“ a v tomto momentě říkáme, že se stává součástí charakteru. Smith (2007) popisuje, že se člověk nemůže zdržet posturálního chování, avšak kdykoli se může zdržet chování gestického. Pro fyzioterapeuta je posturální a gestická komunikace důležitá, neboť nehodnotí pouze způsob pohybu a jeho provedení, ale rozkrývá se mu také prostor pro pochopení příčiny daného držení těla, jeho primárního důvodu a původní příčiny takového výrazu. Dostává tím informaci o skutečném prožívání jedince.Čtení těla
Čtení těla je založeno na konceptu, že struktura je zafixovanou funkcí (Smith, 2007). To znamená, že stavba těla je projevem psychobiologické historie a současného způsobu života člověka. Keleman (1981) uvádí, že stavba těla je formována životní zkušeností. Je to nepřetržitý proces, při kterém se stavba těla neustále vyvíjí podle toho, jak na ni působí zkušenosti získané interakcemi s fyzickým a sociálním světem (Keleman, 1985). Takže ty části těla, které jsou užívány, se vyvíjejí ke svým genetickým limitům. Naopak ty části těla, které nejsou procvičovány a využívány, se plně nerozvíjejí a mohou atrofovat, nebo se projevit jako dysfunkční. V BA je sledováno pět hlavních tělesných asymetrií: vpravo-vlevo, nahoře-dole, vepředu-vzadu, hlava-tělo, trup-končetiny. Každá má svůj specifický význam, který je v bioenergetice podrobně interpretován (zde nebudeme z důvodu obsáhlosti detailně popisovat). Lowen (2009) popisuje nejčastější způsob držení těla u žen a u mužů: nejčastější držení těla u žen: U žen se často setkáváme s projevem blokování, který se objevuje v tzv. vdovském hrbu. Hrb je tvořen masou tkaniva, které se nahromadí právě pod sedmým obratlem, na místě spojení šíje, ramen a trupu. Za své pojmenování vděčí skutečnosti, že se vyskytuje převážně u starších žen, zatímco u mladších jen zřídka. Při analýze problému, který hrb ztělesňuje, jde o konflikt mezi pozicí podřízení (dotyčná osoba chtěla být vždy dobrým děvčátkem, ze kterého má otec či celá rodina radost) a z toho vyplývajícími pocity zloby, sexuální frustrace (Lowen, 2009). Problém má kořeny v oidipovské situaci.![stackeova_obr 3](/images/old/stackeova_obr-3-150x137.jpg)
Terapie v BA
Body Scan
Body Sensations
Body sensations (volně přeloženo „prožitky těla“) jsou cvičení, která jsou cílena hlouběji než body scan, zaměřují se na vztah mezi prožíváním těla jedince a vlivem okolního prostředí, ve kterém se nachází (Davis, 2007), neboli jak se projevuje vliv okolního prostředí v prožívání těla jedince. Porozumění výše popsaným prožitkům lze docílit tak, že si jedinec vytvoří seznam prvotních pocitů těla, včetně bolesti, brnění, pocitů tepla, chladu, znecitlivění apod. Zaznamená, jaké pocity se vztahují k daným zážitkům a ve kterých situacích vznikly nebo se objevují. Body Sensations jsou velmi silným nástrojem pro zpracování traumatu a nemoci (Brown, 1973). Často jsou vzpomínky na rané trauma a bolestivé tělesné zkušenosti zaznamenány pouze v somatické paměti, bez schopnosti verbálně je vysvětlit nebo jim porozumět.Dechová cvičení
Nejzásadnější a snad nejsilnější procesy v celé tělové terapii jsou změny, které u jedince nastanou v okamžiku, kdy si uvědomuje způsob svého dýchání, co pro něj toto uvědomění znamená, co mu umožňuje a přináší (Brown, 1973). Davis (2007) vysvětluje, že bez schopnosti hluboce se nadechnout nemůže tělo fungovat zdravým způsobem a nemá energii dokončit všechny své úkoly. Dýchání je řízeno dvěma řídicími systémy, jednak systémem autonomním, mimovolním, regulujícím dýchání podle saturace kyslíku, a jednak systémem volním, regulujícím dýchání účelově (Véle, 2006). Young (2010) doplňuje, že vědomá složka umožňuje měnit způsob dýchání, umožňuje změnu stavu vztahující se k emocionální regulaci, zvýšené vitalitě a schopnosti udržet rovnováhu v našem těle. Rytmus dýchání je rovněž hluboce ovlivněn stresem, emocionálními traumaty, držením těla a fyzickou nemocí. Obnovení kompletního dechového vzoru je v přímém vztahu s výše uvedenými situacemi. Lowen (2009) došel až k tvrzení, že inhibice dýchání je klíčem ke všem osobnostním problémům. Terapeut pouhým sledováním způsobu dýchání pacientů může zaznamenat, jakým způsobem se vyrovnávají se stresem, jak jsou schopni měnit svůj stav a kolik energie mají. Cvičení č. 1: Vnímání dechových pohybů Tato cvičení je doporučováno provádět v průběhu dne. Jde o vnímání dechových pohybů, všímání si oblastí těla, které se v průběhu dýchání pohybují a které nikoliv (Röhricht, 2009), pozorování, jak se mění způsob dýchání v průběhu dne apod. Pacient hodnotí, jaký způsob dýchání je pro něj charakteristický, zda si je vědom svého normálního dechového cyklu, jak se mění způsob dýchání během stresové situace, jaká část těla se při dýchání nejvíce pohybuje a v jakých místech pociťuje omezení. Cvičení č. 2: Práce s dechem Práce s dechem zahrnuje např. prohlubování dechu, vědomé dýchání do oblasti břicha, žeber, bránice, zad, hrudníku. Young (2010) upozorňuje, že je důležité, aby nedošlo k hyperventilaci, pacient je instruován, aby prohluboval dech a pociťoval jeho účinky. Všímá si pocitů, které vznikají při zvětšování prostoru, do kterého dýchá, většího objemu vzduchu, který vdechuje. Zaznamenává účinky těchto cvičení a popisuje pocity, které vyvolávají. Cvičení č. 3: Lowenova dýchací stolička (lze modifikovat použitím míče - viz obrázek č. 3) Dýchání v poloze vleže přes míč. Toto cvičení je zaměřeno na oblast hrudní páteře. Úkolem pacienta je vnímat změny držení těla, hrudního koše, zad, pletenců ramenních, kontakt plosek s podložkou. Dolní končetiny směřují k zemi v pravém úhlu, hýžďové svaly relaxovány, pánev protlačená směrem ke stropu, hrudník v extenčním (rozšířeném) postavení, hlava v prodloužení trupu. Dech je pravidelný, hluboký nádech i výdech, ústa pootevřená. Cvičení č. 4: Práce s různými rytmy dechu Pacient má za úkol plynule dýchat v dechových cyklech, změnit poměr nádechu a výdechu a zaznamenat účinky na stav bdělosti nebo relaxace (Friedman, Glazer, 2010), zaznamenat, jaký je jeho nejpřirozenější rytmus dechu bez změny dechového cyklu a jaké účinky při tomto rytmu na sobě pociťuje.Grounding (uzemňování)
Jde o terapeutický postup, jehož prostřednictvím se jedinec učí pociťovat kontakt se zemí, doslova i v přeneseném smyslu (Friedman, Glazer, 2010). Lowen ve své práci velmi zdůrazňoval práci s pánví, končetinami a chodidly ve snaze docílit právě optimálního kontaktu se zemí. Grounding se stal jedinečnou součástí a základem v bioenergetické terapii. Podstatu groundingu Lewis (2004) vysvětluje tak, že přirozený vývoj dítěte si žádá, aby byl schopen vstát, odejít a podporu rodičů později nahradit svou schopností podpory sebe sama. Cílem groundingu je tedy schopnost stát pevně nohama na zemi, a to jak v pravém, tak i přeneseném slova smyslu. U některých pacientů není reálné tuto schopnost očekávat, neboť v průběhu dospívání byl u nich tento vývoj narušen (Young, 2010). Lewis (2004) uvádí, že rozšiřovat terapeutické možnosti je možné tehdy, pokud pacient doslova získal pocit, že může chodit po zemi, že země je pod ním. Bioenergetika tedy chápe vývoj lidského jedince také z pohledu funkce jeho končetin. Zpočátku se postaví, balancuje či přešlapuje z jedné nohy na druhou, poté je schopen stát na jedné noze, stát sám, a nakonec získá schopnost odejít pryč. Grounding (uzemňování) zahrnuje mnoho cvičení. Nejčastěji se využívají tzv. stresové pozice, které jsou zaměřeny na to, aby si jedinec uvědomil spojení chodidel nohou a pánve se zemí. Následuje strečink prstů, chodidel, kotníků, lýtek, stehen, kyčelních kloubů a spodní části zad (Friedman, Glazer, 2010). Důraz je kladen na prohlubování dechu. Základním účinkem těchto cvičení je vliv na propriocepci. Cvičení č. 1: Základní stresová pozice, pozice luku, obrázek 4![stackeova_obr 4](/images/old/stackeova_obr-4-207x300.jpg)
Centering (jednota těla a mysli)
Centering znamená způsob, jakým organizujeme zážitky či zkušenosti, a představuje Self každého jedince. Je to komplex zahrnující body sensations, emocionální stav, představy, myšlenkové vzory a podstatu duše každého jedince. Cílem je zavést rovnováhu těla a mysli, centering vyžaduje být v přítomném okamžiku. Jestliže grounding zajišťuje zážitky spojení se zemí, centering zahrnuje zážitky spojení sebe sama – se všemi částmi a oblastmi sebe sama (Young, 2007).Presencing (být v přítomnosti)
Young (2007) uvádí, že každý žije s určitou mírou disociace či oddělení. To je možné ovlivňovat terapií, která je cílená k prožitkům bytí v přítomnosti současně se spojením s vnějším světem, jinými lidmi. Mají vliv na pocity „stálé kontroly“, dávají jedinci pocit, že má na výběr. V bioenergetické analýze se často začíná a končí každé sezení centeringem a uvědoměním si přítomného okamžiku. Je to způsob, jímž se lze dostat do spojení s tím, co cítíme, a tím, co se děje kolem nás.Expresiv movement (vyjádření pocitů pohybem)
Expresiv movement se využívají, chceme-li vyjádřit pocity, např. zvýšení hlasu, jsme-li rozzlobeni, požádaní o to, co potřebujeme, vyjádření lásky. Vyjadřují naše pocity, které se vztahují k někomu druhému. Existuje-li zábrana ve vyjádření pocitů, může to negativně působit na naše zdraví. Cílem těchto cvičení je tedy podporovat pohyby těla, které jsou omezovány, objevit části těla, které jsou využívány k tomu, aby udržely výrazy a pocity pod kontrolou (Friedman, Glazer, 2010). Při těchto pohybech se např. vyjadřuje úsměv, což zpočátku může působit poněkud mechanicky, avšak pohybem svalů dochází k stimulaci fyziologických procesů, k uvolňování chemických látek ovlivňujících pocity štěstí a radosti (Schwarz, Schweppe, 2004).Vocalising (vokalizování)
Tato cvičení zahrnují projevy křiku, zpěvu, šeptání, hlasitého smíchu, různých zvuků, jichž je jedinec schopen. Freidman, Glazer (2010) uvádějí, že cílem těchto cvičení je schopnost jedince vyjádřit zvuky prostřednictvím těla, a naopak zvuky svého těla poslouchat a cítit.Reaching (požádání a získání)
Zahrnují cvičení, která jsou cílena na schopnost jedince o něco požádat, něco uchopit a získat (Schwarz, Schweppe, 2004). Toto cvičení se provádí buď vestoje, nebo vleže, kdy si pacient představuje, že se natahuje a získává něco, po čem touží. Tato cvičení jsou důležitá, protože nacvičují získání toho, co tělo potřebuje a žádá.Kicking (kopání, výkopy)
Kicking (kopání, výkopy) představují taková cvičení, která vyjadřují schopnost protestu, mobilizují energetické pohyby v dolní polovině těla, podporují schopnost udržet silný asertivní pocit (Hoffmann, Gudat, 2003). Provádějí se vleže na podložce, kdy jedinec kope nohama, horní končetiny má položeny volně podél těla, čelisti relaxované, oči otevřené. Může využít hlasový projev, např. hlasité „ne“. Tato cvičení akcentují využití hlasu a jeho hloubku. Další možností je také přidat pohyby paží a rozšířit výraz do celého těla, podobně jako malé dítě, které vyjadřuje vzdor. Tato cvičení jsou využívána k vyjádření agrese těla a nácviku schopnosti protestu.Hitting (bouchání, údery)
Tato cvičení mají podobný charakter jako kopání či výkopy. Jsou zaměřena na vyjádření zlosti, vzteku, hněvu či nenávisti a na uvolnění energie s těmito pocity spojené (Young, 2007). Na obrázku č. 5 je zobrazena nádechová fáze pohybu, kdy jedinec akumuluje veškeré pocity agrese, vzteku atd. Expresivní část cvičení je prováděna s výdechem, ústa jsou pootevřená, čelisti a žvýkací svaly relaxovány, je možné přidat i verbální projev, dle individuality jedince.
Touch (dotek)
V bioenergetické analýze představuje dotek a práce s taktilním kontaktem důležitou součást terapie. Může oživovat veškeré potlačované pocity v těle, jako je naděje, bolest, vztek, zoufalství apod. (Davis, 2007). Důležitou roli hraje v terapii snižující pocity disociace. Reich používal dotek silný, poněkud invazivní a často velmi bolestivý. Byl užíván k uvolnění chronického svalového napětí, které si jedinec v rámci obranných mechanismů roky utvářel. V bioenergetice je dotek používán za stejným účelem, avšak jeho intenzita bývá nižší. Důležitost kůže a kožního kontaktu vysvětluje Boadella (2009) tím, že jde o náš nejranější a nejhlouběji zakořeněný zážitek světa, protože dlouho předtím, než chodíme po povrchu země a zažíváme tah její gravitace na naše svaly, nás kontaktuje skrze sdělení stěn dělohy, příjemné a uvolňující, či naopak bolestné a stresující – podle stavu matčina těla.
DISKUSE: Využití BA ve fyzioterapii
Možnost využití bioenergetické analýzy jako kompletní psychoterapeutické metody ve fyzioterapeutické praxi je limitována několika faktory. Zásadním limitujícím faktorem je skutečnost, že fyzioterapeut nesplňuje požadavky na vzdělání k provádění této metody jako celku. Terapeut bioenergetické analýzy nejčastěji absolvuje studium jednooborové psychologie a dále čtyřletý výcvik integrativní psychoterapie zaměřené na tělo, který je akreditovaný EABP (Evropskou asociací pro bodypsychoterapii). Terapeut BA je školen několik let k tomu, jakým způsobem má s pacientovým sdělením zacházet a jak ho interpretovat, je školen, jak se má zachovat v těžkých či krizových situacích, jakým způsobem vést pacienta, tzn. jak zachovat rovnováhu mezi intervencí a ponecháním prostoru pro pacientův růst. Velkým problémem bioenergetické terapie je síla prožitků, které u pacientů může vyvolat. Je proto nutné, aby terapeut měl dlouholetou praxi a mnoho zkušeností. Využití některých prvků BA ve fyzioterapeutické praxi se jeví pravděpodobnější než využívání celé této metody jako celku. Jak již bylo zmíněno, bioenergetická analýza jako celek je indikována především při léčbě psychosomatických onemocnění. Fyzioterapie je dnes běžnou součástí komplexní léčby těchto onemocnění, proto se využití některý prvků bioenergetické analýzy jeví jako velmi vhodné. Avšak i zde existují určitá omezení. Fyzioterapeut, který by se ve své terapeutické praxi rozhodl využívat prvky této metody, zároveň přejímá odpovědnost nejen za terapeutické zásahy v rovině somatické, ale intervenuje také do psychické sféry člověka, čímž akcentuje etický rozměr léčebného působení. Získává tak rozšířený potenciál dalších fyzioterapeutických možností a užší zacílení na pacienta z hlediska jeho individuality, což je v oboru psychosomatické medicíny nezbytné. Nicméně fyzioterapie není součástí komplexní léčby pacienta pouze v oboru psychosomatické medicíny, ale u každého pacienta, u něhož je indikována. Jako vhodné se ve fyzioterapii jeví užití některých diagnostických postupů BA. Diagnostické postupy mají v BA i ve fyzioterapii mnoho společných prvků, jejichž základnou je diagnostika zaměřená na problém, který se manifestuje na těle. Rozdíly jsou patrné především v diagnostických metodách. Jde o jinou formu postupů, které jsou předznamenány odlišným cílem obou oborů, tj. získání informací, jež ve fyzioterapii ukazují tělesné projevy a v bioenergetice to, co tyto projevy vyjadřují. Fyzioterapeut se v řešení problému opírá o vnější, jasně definované normy a postupy v léčení konkrétních problémů, přihlíží ke konkrétní symptomatologii a její fyzické manifestaci, kterou na tělesné úrovni léčí. Fyzioterapie k diagnostice používá speciální kineziologické postupy a testy, fyzikální měření ke stanovení rozsahu pohybu v kloubech a stupně svalové síly k vyhodnocení pohybových vzorů, posturálního a lokomočního chování pacienta. Fyzioterapeut tedy analyzuje tělo z pohledu funkce, zatímco bioenergetik si všímá výpovědní hodnoty projevu těla.
ZÁVĚR
Psychoterapie zaměřená na tělo, k níž se řadí i BA, rozkrývá jako pojem oblast četných teorií a je zřejmé, že v této oblasti došlo k metodologickému pluralismu. Pro všechny směry psychoterapie zaměřené na tělo lze najít společného jmenovatele, a to zacílenost na individualitu člověka. BA nahlíží na osobnost jako na individuální otisk emocí, dynamiky prožívání a jejich manifestace v somatické rovině, které jsou neopakovatelným originálem podobně jako otisk prstu člověka. Možnost aplikace BA ve fyzioterapeutické praxi nás vedla k tomuto detailnímu pohledu na tuto problematiku. Využití bioenergetické analýzy a terapie jako celku se ukázalo nevhodné. Důvodem je nedostatečná erudice fyzioterapeuta, zejména v oblasti analýzy a interpretace daných psychologických jevů a fenoménů. Naopak jako vhodné se jeví využití prvků bioenergetické analýzy a terapie, i jejich aplikace je však limitována. Tyto limity zdůrazňují potřebu spolupráce odborníků, kteří se podílejí na léčbě pacienta, tedy týmové práce. Využití poznatků a prvků technik podobných jako BA považujeme ve fyzioterapeutické praxi za velmi aktuální, i z toho důvodu, že stále přibývá pacientů, jejichž obtíže mají psychosomatický charakter.
Seznam použitých zdrojů
- BOADELLA, D. 2009. Biosyntéza – Výběr z textů. Praha: Triton, 2009. ISBN 978-80-7387-297-9
- BRICKLIN, M. 1990. Interview with Robert Glazer, Ph.D., Director of the Florida Society for Bioenergetic, In Positive Living And Health: The Complete Guide To Brain / Body Healing And Mental Empowerment. 1990, Rodale Press, [online], [cit. 2010-11-17], Dostupné z http://www.bioenergetics-society.com/bobinterview.htm
- BROWN, M. New Body Psychotherapies. In Psychotherapy: Theory, Research and Practice. ISSN 1476-0835, 1973, roč. 10, č. 2, str. 98-116
- DAVIS, D. 2001. Energetics And Therapeutic Touch. In HELLER, M. (ed.) The Flesh of the Soul: the body we work with. Bern: Peter Lang. ISBN 3-906764-98-2
- EIDEN, B. 1999. The History of Body Psychotherapy - An Overview, [online], [cit. 2010-08-13]. Dostupné z http://www.chironcentre.freeserve.co.uk/articles/historybp.html
- PLA, F. 2009. Report of the First Efba-P Theoretical workshop on Bioenergetic Issues. In European Federation for Bioenergetic Analysis-Psychotherapy : BASIC : Bioenergetic Analysis European Societies Information and Communication. 2009, č. 18, str. 22
- FRIEDMAN, H., GLAZER, R. 2010. Bioenergetic Therapy. In The Corsini Encyclopedia of Psychology, 2010, str. 234-235, [online], [cit. 2010-12-12]. Dostupné z http://www.bioenergetics-society.com/articles.htm
- FRIEDMAN, H., GLAZER, R. 2009. The Construct Validity of the Bioenergetic–Analytic Character Typology: A Multi-Method Investigation of a Humanistic Approach to Personality. In The Humanistic Psychologist. ISSN 0887-3267, 2009, roč. 37, č. 1, str. 24-48
- GOOD, G., RABINOWITZ, E. Alexander Lowen – An Energetic Man. In Journal of Counseling & Development. ISSN 1556-6676, 1992, roč. 71, str. 3-6
- HOFFMANN, R., GUDAT, U. 2003. Bioenergetická cvičení. Praha: Portál, 2003. ISBN 80-7178-756-6
- KELEMAN, S. 1985. Emotional Anatomy: The Structure of Experience. Berkeley: Center Press, 1985
- ISBN 9780934320108
- KELEMAN, S. 1981. Your Body speaks its Mind. California: Berkeley Center Press, 1981. ISBN 978-0934320016
- LEWIS, R. 2010. The Clinical Theory of Lowen, His Mentor Reich and Possibly All of Us in the Field, As Seen from a Personal Perspective [online], [cit. 2010-12-21]. Dostupné z http://www.bodymindcentral.com/pdf/pubs/LewisPub_TheClinicalTheoryofLowen.pdf
- LEWIS, R. A 2004. Developmental View of Bioenergetic Therapy [online], c. 2004, [cit. 2010-06-07]. Dostupné z http://www.bodymindcentral.com/pdf/pubs/LewisPub_DevelopmentalView.pdf
- LOWEN, A. 2009. Bioenergetika. Praha: Portál, 2009. ISBN 978-80-7367-189-1
- MILLER, J. 2000. The Fear Of The Body In Psychotherapy. In Psychodynamic Counselling, 2000, str. 437-450. [online], [cit. 2010-11-17]. Dostupné z http://www.tandf.co.uk/journals
- RÖHRICHT, F. 2009. Body oriented psychotherapy: The state of the art in empirical research and evidence-based practice: A clinical perspective. In Journal of Body, Movement & Dance in Psychotherapy. ISSN 1743-2979, 2009, roč. 4, č. 2, str. 135-156.
- SCHWARZ, A., SCHWEPPE, R. 2004. Bioenergetika - cvičení proti stresu. Praha: Alternativa, 2004. ISBN 80-85993-88-0
- SMITH, E. 2007. Tělo v psychoterapii. Praha: Portál, 2007. ISBN 978-80-767-144-0
- VÉLE, F. 2006. Kineziologie. Praha: Triton, 2006. ISBN 80-7254-837-9
- YOUNG, C. 2010. The Felt Sense Of Self. [online], [cit. 2010-11-17], Dostupné z http://www.courtenay-young.co.uk/courtenay/articles/THE_FELT_SENSE_OF_SELF.pdf
- YOUNG, C. 2008. Re-Balancing the Autonomic Nervous System: A Necessary Pre-requisite To Effective Counselling & Psychotherapy. In International Journal of Psychotherapy. ISSN 1356-9082, 2008, roč. 12, č. 2, str. 24-35
- YOUNG, C. 2007. The Power of Touch in Psychotherapy.In International Journal of Psychotherapy. ISSN 1356-9082, 2007, roč. 11, č. 3, str. 15-24.
- YOUNG, C. 2011. The History and Development of Body-Psychotherapy Part 4: European Collaboration. In Journal for Body, Movement & Dance in Psychotherapy. ISSN 1743-2979, 2011, roč. 6, č. 1, str. 57-68
Do redakce přišlo 1. 5. 2012
Recenze: 15. 5. 2012
Do tisku zařazeno 31. 5. 2012